Robin.
Se på meg, Robin.
Tror du på at jeg elsker deg?
Hvor lenge har dette pågått? 24 år? 25?
Jeg har alltid vært der for deg. Alltid, i alle sammenhenger.
Gjennom alle dine valg, alt du har vært redd for.
Jeg har støttet deg når du har vært slave for din egen frykt.
Alle de irrasjonelle fluktene når en filminnspilling skulle begynne.
"Al, hjelp meg ut av dette uten bråk, uten å brenne noen broer."
"Aaron trenger meg hjemme."
Men Aaron er bare en unnskyldning.
Dårlige valg. Det er det alt sammen handler om, Robin.
Dårlige valg, dårlige filmer, dårlige menn, venner du ikke kunne stole på.
Til og med det du ikke kunne velge, nemlig moren din.
Du gjorde et dårlig valg der også.
Du hadde alt, Robin.
Du var stjerne da du var 24 år.
Alle store filmstudioer oppvartet deg.
Jeg har kanskje vært for snill med deg, slik alle påstår.
Jeg vet ikke. Det har jeg kanskje vært, men...
Men du var jo så ung. Du var redd. Du tok alle beslutninger selv.
Du smelte igjen alle dører og knuste alle drømmer.
Og nå...
Nå...
Hva nå, Al? Fortell meg - hva tilbyr de?
Aner ikke. Skulle ønske jeg visste.
De maste om at de var lei av oss. De sa at det var siste sjanse.
De vil ikke gjenta tilbudet. Det var det de sa.
- Hva tror du at det er? - Jeg aner ikke.
Men jeg vet at de ikke hører av seg igjen.
De har aldri snakket sånn til meg før.
- Mamma, du må dra. - Hva har hendt?
En flyplassvakt ringte. Det var det vanlige.
Aaron!
Aaron.
Farer draken over gjerdet, vet dere hva som skjer.
Unnskyld. Det skal ikke skje igjen.
Hva var det, Aaron? United 435 fra Rochester?
- Nei, faktisk ikke. - Hva var det, da?
- United, men ikke fra Rochester. - La meg se... Onsdag klokka 18.
Fort Lauderdale? Nei, nå vet jeg. Minneapolis.
- Det er ikke det som er viktig. - Hva er viktig, da?
At det var vestavind.
At dama mi fløy som en dronning, og at de passet så perfekt sammen.
Det føltes som om de skulle forenes. De der fargene.
Det røde, det hvite og de svarte skyene.
- Det var veldig mektig. - Ok, men det får ikke skje igjen.
- Hvorfor ikke? - Fordi han ikke får gå dit.
Går snøret over gjerdet igjen, må vi flytte til et trist strøk i byen.
- Der kan du ikke fly drake. - Jeg flytter gjerne fra dette hølet.
Det er ikke noe nytt.
- Jeg reddet deg i dag. - Fra hva?
Fra Als forslag. Hva var det for et sjenerøst tilbud?
- Fortell. Hva tilbød han? - Jeg vet ikke.
Science fiction? Eller hvorfor ikke en film om holocaust?
B-skuespillere som gjør det, vinner priser. Du kan spille begge sider.
- Hva mener du? - Bare se på deg.
Nazist og offer. Du funker som begge deler i en film om holocaust.
Du kan spille kollaboratør også. Hvor mange skuespillere klarer det?
Jeg husker da du kom hit første gangen.
Jeg var en ung tallknuser som satt nederst i gangen.
Alle sa: Her er hun. Hun er vakker. Hun er sexy.
Hun har intelligens, styrke, edelhet, ydmykhet, villhet og fantasi.
Og hun er en av oss, for pokker. Hun kommer fra Texas.
Hun er ingen australier som vokste opp på en gård ute i ødemarken-
- og måtte løpe milevis til nærmeste primitive bygdekino.
Jeg husker at jeg stod der i gangen og så deg komme inn.
Du var så vakker. Buttercup, "Prinsessebruden".
Du kunne ha erstattet Grace Kelly på "Rear Window"-plakaten.
Du var framtiden, Robin. Du var løftet, svaret.
Du hadde virkelig alt. Men nå befinner jeg meg...
...i en situasjon...
Hvilken situasjon, Jeff?
Jeg skal tilby deg den siste filmkontrakten du noen gang vil få.
Allerede? Jeg er jo ikke 45 ennå.
Det vil skje forandringer. Snart vil hele dette byggverket bli borte.
- Hvilket byggverk... Miramount? - Miramount? Nei, nei, Gud forby!
Byggverket rundt skuespilleren. Agenter, managere.
Alt som hører bransjen til. Bobiler, dop, depresjoner, elskere-
- seksuelle utsvevelser, brutte kontrakter, smakløse manus-
- nedturen etter fiaskoer, skulking fra pr-oppdrag, unnskyldninger.
Alt det kan komme til å forsvinne.
- Skjønner du? - Nei, faktisk ikke.
Vi i Miramount vil skanne deg. Hele deg.
Kroppen, ansiktet, følelsene, latteren, tårene dine.
Dine orgasmer, din lykke, depresjoner og frykt, din lengsel.
Vi vil kopiere og bevare deg.
Vi vil eie denne tingen som heter Robin Wright.
Og hva skal dere gjøre med denne tingen som dere kaller Robin Wright?
- Alt som din Robin Wright ikke gjør. - Hva da?
Alle roller du har gått glipp av på grunn av dårlige valg.
Du ga opp, du flyktet, du stakk av, og Gud vet hva.
Du forsinket filminnspillinger og kostet oss mange millioner.
Hvor gammel er du?
Betyr det noe hvor gammel jeg er om dere skal gjenskape meg på data?
Det gjør det ikke. Jeg trenger Buttercup fra "Prinsessebruden".
Jeg trenger Jenny fra "Forrest Gump" og hun der i "State of Grace".
Det er henne jeg trenger, ikke deg. Jeg trenger bare historien din.
- En historie preget av dårlige valg. - Ja visst, de siste 15 årene-
- har alle filmene dine floppet. Ingen av dem har gitt fortjeneste.
Men jeg kan redde deg, Robin.
- Fra hva da? - Fra deg selv!
Visste du om dette? Denne dritten han tilbyr meg.
Han vet ingenting. Han tror fremdeles at kameraer går på bunkerolje.
- Hva for noe? - Bunkerolje. Det er råolje.
Han er fra steinalderen.
Robin...
Karrieren din er nesten over. Du falt fra toppen for lenge siden.
Nå som vi har skannede skuespillere, er du nesten ikke verdt noen ting.
Skuespillere som ikke får en kontrakt innen et halvt år, er tapt. Borte.
De forsvinner fra filmlerretet for alltid.
Du kommer snart tilbake og trygler meg om å få bli kopiert.
- Og hva må jeg gjøre? - Ikke noe. Bare skrive under.
- Skanningen tar en halv dag. - Er det alt?
Og så må du gå med på aldri å spille igjen. Ingen steder, noensinne.
- Hva mener du med ingen steder? - Ikke filmer, tv-serier eller revyer.
Ingen eksperimentelle teatre i Vest- Australia. Absolutt ingen steder.
Skuespilleren Robin Wright vil bare eksistere i Miramount Studios.
Denne Robin Wright kan fly til Polynesia for å finne seg selv.
Hva sier du til det?
Jeg ville aldri ligge med deg for å få en filmrolle-
- men jeg ville nok heller gjøre det enn å bli en jævla chip i dataen din.
Så nei takk.
Tilbudet gjelder i 30 dager, så får hun klare seg selv.
Hvordan går det, vennen?
Hvordan er det med deg?
Jeg er sikkert bare trett.
Vil du teste brødrene Wright-draken?
- Nei, hun er ikke ferdig ennå. - En av Cody-drakene, da?
Jeg vet ikke.
Jeg gikk glipp av landingen klokka to.
- Hva er i veien? - Hva?
- Du ser trist ut. - Gjør jeg?
- Du kan fly en av Cody-drakene. - Jeg? Nei, jeg tror ikke det.
Du klarer det. Hvorfor ikke? Du kan ta en av de små.
Kom igjen. Du kan vel prøve en gang i alle fall? Alene.
Så vet du hvordan det føles.
Jeg passer på snora for deg, så den ikke farer over gjerdet.
Vi vil jo ikke bli vist bort herfra.
- Sarah, gå og åpne. - Jeg? Får jeg noen gang besøk?
Ok, hold denne.
Er det bra sånn?
- Du kunne ha ringt, Al. - Du har ikke svart siden studiomøtet.
Dette er Steve. Han ordner kontrakten med filmstudioet. Han er et geni.
Han ordnet skannekontraktene til Keanu Reeves og Michelle Williams.
- Hei! - Hei, unger!
Å, takk.
- Vil du ha noe å drikke, Al? - Ja takk.
Kult.
- Det er et ordentlig seilfly. - Ja. Takk, det er kjempefint.
Hei!
- Hvem er dette, da? - Steve.
En ny advokat jeg jobber med. Skannegeni.
Jævla stilig lagerlokale.
Det er ikke noe lager. Det er en hangar for DC-9-ere, bygd i 1973.
I dag får man ikke tillatelse til å bygge sånne om til boliger.
Skannegeni?
Jeg har sett at filmstudioene gjør skuespillerne om til små datavesen.
- Kontraktene må være totalt endret. - Det stemmer...
- Sarah. - De er blitt engangsforeteelser.
Det er komplisert, og man må være nøye, de kan ikke endres senere.
- Engangsforeteelser? - Man kopieres én gang for alle.
Det man ble enige om før kopieringen gjelder.
- Filmstudioet eier karakteren. - Hvem?
- Den som før var skuespilleren. - Han slutter å være skuespiller.
Han er som hvem som helst. Skuespilleren fins i studioets data.
Studioet har fri hender, om man ikke har en klausul som hindrer dem.
Det er veldig intrikat. Et helt nytt juridisk felt.
- Hva skjer med skuespilleren? - Han som nå er et datavesen.
Han spiller golf et sted.
Om han ikke liker golf, da?
Da får han more seg med noe annet.
Har dere en tv, eller er det for moderne for dere?
- Det er noe mer jeg ikke har fortalt. - Jaså? Og hva er det, da?
De kommer straks, så ut med språket.
Herregud! Du har ligget med Maria også.
Tilstå, din drittsekk. Du lå med henne.
Jeg har visst det hele tiden. Det ekle, lille kreket forførte deg.
- Max, du gjør meg kvalm. - Jeg har ikke ligget med Maria.
- Hvem var det, da? - Ikke noen, men...
Jeg stemte på Bush.
Hva?
- Max... Stemte du på Bush? - Ja, jeg stemte på begge to.
Senior og junior. Fire ganger.
Herregud, Max. Max, elskling, hvem er du?
Hvem var det jeg giftet meg med? Elskling?
- Er ikke det der Michelle? - Det er Michelle.
Jeg ser det, men mener dere at hun ikke var der da de lagde filmen?
Hun var i Paris da de lagde den der dritten på datamaskiner.
- Jeg er forbløffet. Det var perfekt. - Nei, men ingen dårlig begynnelse.
- Ser dere noe rart? - De har prøvd å fikse det i tre år.
- Det er ikke det spor morsomt. - Vent til du får se sexscenene.
- Det er så morsomt. - Mamma, tilstå at det er godt laget.
- Teknofobi har aldri ført noe sted. - Holder du med dem nå?
- Har du skiftet side? - Ikke vær så skinnhellig.
Ikke noe er endret. De kom, tok, lagde en elendig romantisk komedie.
Det har de gjort siden 1940-tallet.
Skulle hun heller vært fast i seks uker på filmsettet-
- der hun måtte kysse en skuespiller med dårlig ånde?
Plager det deg ikke at hun ikke ble spurt?
Når ble du sist spurt om noe?
Du var alltid nikkedokka deres. Produsenter og regissører styrte deg.
De fortalte deg hvordan du skulle opptre, agere, le og elske.
De ga deg en undertekst til alle de dårlige replikkene de ga deg.
De fortalte deg hvordan du skulle se ung ut.
Om du ikke gjorde som de sa og fikk ditt vakre ansikt til å se yngre ut-
- så ville du slutte å eksistere.
Hva er forskjellen? Den helvetes valgmuligheten?
Ja, akkurat! Hva rører du om?
Ingen annen skal få bestemme når jeg får være den jeg vil være.
Jeg bestemmer selv om jeg vil spille hore, -
- operasanger eller Keith Richards.
- Det er mitt valg, ikke deres. - Du lever i en fantasiverden.
De sa at du ville slutte å eksistere om du ikke jobbet på et år.
Kvinner med løftninger, som ikke kan smile, vise smerte eller følelser.
Er det et valg? Nei, dere er bare et redskap for dem. Fatter du ikke det?
Vi er blitt reddet av et mirakel i og med disse jævla datakopiene.
Vi er blitt reddet. Du er gal om du ikke tar imot tilbudet.
Alt de sier om dine usle, jævla valg er sant.
Våkn opp, Robin! Dette er din port til friheten.
Hei, Aaron! Hvordan går det?
Aaron?
- Hvordan er det med deg, kompis? - Bare bra, doktor Barker.
- Har du noen nye luftmonstre? - Ja, et skikkelig et.
- Et riktig brødrene Wright-fly. - Et seilfly?
- Fra 17. desember 1903? - Ja.
Jeg har laget en kopi. Den ser sånn ut, den er 4,5 meter bred.
- Hun får snart sin jomfrutur. - Du er nok den tredje Wright-broren.
- Aaron Wright. - Ja, den ekte broren.
Jeg bygger bedre enn dem, for nå fins det jetfly og romskip.
Det er helt annerledes, og de hadde ingen konkurranse.
Kom.
Ok.
Sirene.
Syrin.
Vott.
Godt.
Drake.
Høre.
Gjøre.
Bil.
Mil.
- Du skal bare gjenta ordene. - Ja.
- Bord. - Jord.
Sky.
Parade.
Ballade.
Skall.
Fall.
- Er han blitt dårligere? - Det er for tidlig å si.
Men det virker som om hørselen hans blir stadig dårligere.
- Tog. - Bog.
- Trone. - Alene.
Storm.
Form.
Når det gjelder øyelegens diagnose, så ikke den heller så lovende ut.
Han har definitivt nådd retinitis pigmentosa-stadiet.
Er det en lang og komplisert måte å si noe fryktelig på?
Det er en omstendelig måte å si at synsfeltet hans krymper.
Mørkesynet vil bli dårligere.
Så blir han fullstendig nattblind.
- Og så? - Tja...
- Doktor Barker. - Ja?
Kan du spille vulkanlyden igjen?
Vulkanlyden?
- Takk. - Ja visst.
50 prosent av pasientene får beholde synsevnen hele livet.
Og de resterende 50 prosentene? Hører Aaron til de 50 prosentene?
Det er det som er mysteriet med dette syndromet.
Vi kan ikke vite før han er 30-35-
- om han kommer til å bli helt blind.
Robin, Aaron har et fantastisk sinn.
Han tar imot informasjonen og omformer den etter beste evne.
Han hører trone og sier alene, men er fullt bevisst hva han gjør.
Tenk deg hvordan filmer kommer til å se ut om 50 år.
- Aaron gjør nok noe liknende. - Hvordan da?
Filmskaperne kommer til å bruke elektroniske stimuli-
- som hjernen vår håndterer ved hjelp av underbevisstheten.
Folk får historien og ser kjæresten, moren sin eller deg i rollen-
- avhengig av hva de har i sinnet.
Det er akkurat det Aaron gjør nå.
Han er forut for sin tid-
- med Gud vet hvor mange tiår.
- Og du, da? Hvordan er det med deg? - Jeg har det bra.
Noen nye filmroller i sikte?
Ja.
Jeg tror det.
La Steve ta seg av all praten.
- Robin Wright skal treffe Jeff Green. - Ms Wright, kjente deg ikke igjen.
For en overraskelse.
- Er du ok? - Ja.
Ikke barnemishandling, og sex kun hvis det er en kjærlighetshistorie.
Ingen tilbakestående, ingen psykisk syke.
Ingen porno, ingen holocausthistorier, ingen nazister.
- Skrev du dette? - Ja visst.
- Har du hakekors på hjernen? - Det var barna mine.
Snakker barna dine om nazister og porno?
Porno? I din alder? Porno?
Nazister og holocaust genererer priser.
- Priser til datakunstnerne dine? - Ja, de er kunstnere, ikke teknikere.
Dette er bare detaljer, filleting, bagateller-
- men du må akseptere science fiction.
Ingen science fiction. Det er en idiotisk sjanger.
Hun har aldri gjort science fiction.
Hadde hun gjort det, så hadde hun fått mer penger.
- Ingen scifi, ingen kontrakt. - Da blir det ingen.
Hvorfor ikke? Science fiction er fantasy.
Hvor mange har lest "Lord of the Rings"?
En brøkdel av dem som så filmen på kino hadde lest boka.
Vet du hvorfor? Jo, den er jævla tunglest.
Den er gørrkjedelig.
- Leste du den før filmen ble laget? - Kødder du?
Men jeg så filmen. Det er derfor vi lager film.
- Men det var ikke det jeg ville si. - Hva ville du si?
At jeg vil gjøre deg ung for evig. Det er det vi skal gjøre.
Robin, hvor gammel er du? 45? 48?
- 50? - 44.
Undertegn kontrakten, så lover jeg å gjøre deg 33-34.
Evig ung. Det lover jeg deg. Evig ung.
- 33-34? - 32.
Nå er du grådig. 34, så undertegner vi livstidskontrakt.
I noen land betyr livstidsdom 20 år. I Midtøsten, for eksempel.
De er rene udyrene der borte. 20 år for mord?
Om 20 år er denne teknologien like gammel som bumerangen.
- 20 år. - Ok.
Det dere har tenkt å gjøre med meg, kan vi gjøre det straks?
Jeg vil ikke vente en dag til. Jeg vil gjøre det nå eller aldri.
Robin Wright.
Er ikke du? Christopher Ryne. Hva gjør du her?
Jeg er skanneren din. Ikke syns synd på meg. De andre er arbeidsløse.
- Men du er en dyktig filmfotograf. - Takk.
Jeg får jobbe med skuespillere og lyssetting.
Jeg får treffe deg på jobben. Akkurat som i gode, gamle dager.
Og jeg er så heldig å få be deg om å ta av deg den vakre kjolen.
Omkledningsrommet ligger nederst til høyre.
- Hyggelig å treffe deg. - I like måte.
Chris?
- Hallo! Er det noen her? - Ja da. Føl deg som hjemme, Robin.
Jeg vil ikke gå glipp av noen av dine sjarmerende uttrykk, prinsesse.
Nå vil jeg at du skal smile.
Bredere.
Du er lykkelig.
Lykkelig.
Le nå.
En gapskratt.
Kan vi få høre deg le?
Sånn, ja.
La meg få høre en gapskratt.
En gapskratt. Sånn, ja.
Ok. Denne gapskratten...
Langsomt...
...langsomt...
...går den over...
...til tomhet.
Uttrykksløshet.
Til tristhet.
Jeg klarer det ikke. Slutt, slutt.
Slutt! Slokk lampene.
- Jeg fikser det. Gi meg et øyeblikk. - Ok.
Robin, har jeg fortalt hvordan jeg begynte å jobbe som agent?
Jeg mener den sanne historien.
Nei, jeg skammet meg nok over å fortelle den.
Jeg har vært i bransjen siden jeg var ti år.
Jeg gikk i femte klasse, Jeg var agent alt i femte klasse.
I strøket mitt i Bronx, var det en gutt som ble kalt Joey Halestubb.
Han var... Hvordan skal jeg si det? Han var født med hale.
En ordentlig hale. Den var sikkert 2,5-5 cm lang.
Som på en hund - en bokser.
Da det ble avslørt i en gymtime, ble han mobbet noe helt fryktelig.
Jeg kan knapt beskrive hva denne åtteårige guttungen måtte tåle.
De dro ned buksene på ham og sang om halen.
Ungene skrek: "Lån meg halen din. Jeg vil røre i kakaoen min med den."
En dag gikk jeg fram til ham før første time. Jeg hadde en idé.
Jeg sa: "Hør her, Joey."
"Fra nå av får de betale en dollar om de vil se på halen din."
Han så på meg og sa: "Åja? Hva skal jeg si til dem?"
"At Al har sagt det?"
Jeg var en spinkel gutt med dårlig holdning. Var alltid litt utenfor.
Ingen tøffing, akkurat.
Den kvelden gikk jeg til Bronx' tvillingtårn - brødrene Podlowsky.
Husker du dem? De begynte å barbere seg da de var ti.
Da de var 13, datet de kvinner på 40 år.
Jeg tilbød dem 50 cent for hver unge som ville se Joeys hale.
De tok seg av køen, jeg sørget for bestillingene og samlet inn pengene.
Den måneden tjente jeg mer enn skomakerfaren min gjorde på et år.
Jeg var ti år. Så tok forretningene bare helt av.
Da jeg var 13 år, var jeg agent for hver eneste taper, -
- krøpling, dverg og ildslukende pukkelrygg i Bronx.
Etter to år var familien min rikest i hele kvartalet.
Men da jeg var 15...
...fikk jeg sosialen på nakken fordi jeg utnyttet handikappede barn.
Jeg satt inne i tre måneder.
Og så, flere år senere, havnet jeg i denne glamorøse byen-
- og jeg skjemtes av min fortid.
Men innerst inne visste jeg at jeg hadde en unik fordel.
Evnen til å oppdage skavanker, svakheter og brister.
Jeg utnyttet det i jobben min som agent.
Og...
Og det var sånn jeg møtte deg.
Du var perfekt for meg.
Vakker som en engel, og med den verste defekt en skuespiller kan ha.
Frykt.
En voldsom frykt.
Ren redsel.
En redsel som sto i veien for alt du traktet etter.
Du fikk panikkanfall før hvert viktig møte.
Du var lammet av frykt før hver skikkelig god rolle.
Jeg hjalp deg.
Jeg var den indre demonen som tjente mitt levebrød på din frykt.
Men så fikk du barn, og plutselig sluttet du å være redd.
Du hadde aldri vært så lykkelig.
Du ville ikke jobbe lenger. Du ville bare være med dem.
Jeg har aldri følt meg så forlatt.
Det var da jeg innså at jeg ikke var din agent, men at jeg elsket deg.
Jeg var redd du skulle forlate meg.
Så ble Aarons tilstand verre i løpet av noen uker-
- og min styrke fikk kraft av din svakhet.
Aaron ble stadig mer fjern, og vi ble etterlatt alene.
Nå kan du virkelig ikke flykte.
Du er fanget inni det der monsteret.
Dette er din siste forestilling.
Dette kommer nok til å redde deg-
- fra alle redsler og alle demoner.
Du fortjente ikke det.
Du fortjente det ikke.
20 ÅR SENERE
Velkommen til Abrahama, ms Wright. Er dette ditt første besøk her?
Det er det.
Jeg ser at du er en framstående gjest på Futuristkongressen.
En riktig fin bil. Hvilken årsmodell er det?
2013.
En liten påminnelse, bare, ms Wright.
Abrahama City er en avgrenset animert sone.
Du forlater den animerte sonen først når vi ses igjen-
- når du er på vei derfra.
Ampullen din.
I de åndelige maskinenes tid, der gatene mangler navn...
.... er jorden full av vrede og skam.
Agent Robin er tilbake.
Trippel-R. "Rebellroboten Robin: gatekjemper".
I luften nå.
God ettermiddag, ms Wright. Velkommen til hotell Miramount.
Miramount Nagasaki ønsker dere velkommen til Futuristkongressen.
Vi vil minne om at Abrahama er en avgrenset animert sone.
Agent Robin er tilbake.
Trippel-R.
"Rebellroboten Robin: gatekjemper".
I luften nå.
Hei, Aaron! Jeg ser at du har forlatt rommet. Er du bedre?
Nei. Det har sluttet å regne. Jeg slipper å gli på vått løv nå.
- Hvordan ser det ut? - Skulle ønske du kunne se meg.
Det er som om en genial designer har tatt LSD.
Jeg ser ut som-
- Askepott som heroinist, krysset med en egyptisk dronning med gal frisyre.
Mamma, er det noen som kjenner deg igjen?
- Din nye film kom jo nettopp ut. - Nei, ingen legger merke til meg.
- Jeg er bare en gammel dame her. - Det er nok fordi du er animert.
Nei, ingen kjenner meg igjen ellers heller.
Velkommen etter. Ingen har kjent meg igjen på 30 år.
- 300. - 350.
Jeg hører deg knapt i denne trengselen.
Jeg går opp på rommet mitt. Vi snakkes. Glad i deg.
Robin Wright, spesiell gjest hos Miramount Classic.
- Du er den sjette i dag. - Sjette hva da?
Den sjette Robin Wright. Men de så ikke like Robin-aktige ut som deg.
Ralph viser deg til rommet. Ha det hyggelig på kongressen.
Den animerte sonen.
Ms Wright, syns du at din nye film speiler vårt liv på noen måte?
Det syns jeg. Jeg finner noe nytt hos denne rollefiguren hver gang.
Robotene fra rennesteinen er en stor del av vårt liv.
De står oss nær, for mennesker kjøper husholdningsroboter-
- og suger helt enkelt kraften ut av dem og forbruker dem.
Stakkars roboter.
Før fantes rehabiliteringssentre for dem, men nå skrotes de bare.
Det er trist.
Trippel-R-filmene kalles science fiction, men de er dokumentarer.
- Takk. - Takk.
Romservice? Hallo? Kan jeg få romservice?
Hva kan jeg stå til tjeneste med?
Lampene sloknet. Strømmen gikk. Ingen ting virker.
Eller skjer dette bare i hodet mitt?
Til slutt er alt fattbart, og alt skjer i hodet vårt.
- Hva vil du bestille, ms Wright? - Jeg vil ha frokost. Tre egg...
...stekte poteter og ristet brød. - Drikke?
Ikke noe å drikke. Hvor lang tid tar det?
To sekunder. Hvordan vil du ha eggene?
Bløtkokte. Vil eggeplommene holde seg bløte opp hit til 100. etasje?
Selvsagt. Det er derfor vi oppfant overlydsheisene på hotellet.
- Ralph, er mørket bare i hodet mitt? - Alt skjer i hodet vårt.
Om du ser mørke, så valgte du mørke.
Herregud.
Herregud, det er noe i vannet. Det er noe i vannet fra springen.
Herregud.
Jeff!
Jeff Green, hører du meg?
Hører du meg?!
Slutt, slutt! Jeg skriver under.
Bare du slutter å psyke meg ut.
Vær så snill, slutt.
Jeg skriver under.
Om det er det du vil
At jeg ikke sier mer
Da er min stemme taus
Slik den var før
Da sier jeg ikke mer
Jeg føyer meg inntil
Noen taler min sak
Om det er det du vil
- Er du Robin Wright? - Ja.
- Jeg var i alle fall det før. - Politiet. Du gikk for langt.
Vi prøver å gjøre deg til stjerne. Neste gang skyter vi deg! Hore!
Grip henne. Nå!
Ms Wright, mr Green venter på deg på sitt kontor.
Hei!
- Så du er også her. - Det var bare vi to som klarte oss.
- Hvem er alle de andre? - Karakterer de har funnet opp.
- Hva har du bedrevet alle disse åra? - Hjulpet sultende barn i Afrika.
- Og du? - Jeg har tatt meg av sønnen min.
Robin!
Robin, Robin, Robin.
Du ser fantastisk ut. Når du er animert, mener jeg.
Tenk at det er dere som er igjen. Du og han der ute.
Han kostet en formue. Din kontrakt kostet nesten ingenting.
Men du er fremdeles her, 20 år etter.
- Hva har du bedrevet alle disse åra? - Hjulpet sultende barn i Afrika.
- Sulter barna der fremdeles? - Ikke så mange.
Fortell om kongressen. Hvorfor er alle så stresset?
- Det vil du snart skjønne. - Hva vil jeg skjønne?
Robin, snart vil hele dette byggverket slutte å eksistere.
Miramount Classic? Hotellet?
Nei, ikke hotellet. Hele byggverket forsvinner.
Den deprimerte manusforfatteren.
Bildemanustegneren med alkoholproblemer.
Animatørene som aldri holder deadline.
Og de idiotene som forelsker seg i sine dataanimerte skapninger.
De kan dra til helvete, alle sammen.
Filmmediet er gammelt og mosegrodd.
En levning fra forrige årtusen.
Som du kommer til å få høre på kongressen-
- så er Miramount Nagasaki på vei inn i en ny tidsregning.
Det frie valgets tidsregning.
Hva innebærer det for forlengelsen av kontrakten?
Kontrakten forlenges med 20 år, og så har vi en ny liten klausul.
Hva innebærer den lille klausulen, Jeff?
Fra nå av kan man drikke deg, eller spise deg i en omelett.
Du forstår, Robin, fra nå av er du et stoff. Det er alt.
En kjemisk formel som våre lysende farmasøyter har kommet fram til.
Folk kan drikke deg i sin milkshake og forestille seg deg som de vil.
- I hva som helst? - Ja, i akkurat hva som helst.
I dramafilmer, som Rødhette, i smale kunstfilmer-
- i porno, komedier, science fiction og zombiefilmer. Spiller ingen rolle.
Si meg, Robin, når du fantaserer alene i din seng i mørket-
- betaler du ham eller henne royalty?
- Du skriver under. - Hvorfor tror du det?
Du har solgt ditt skuespillerimage-
- men du er fremdeles skuespiller i sjelen.
Du kom hit for å få oppleve et øyeblikks berømmelse.
For å bli sett etter alle disse åra. Du skriver under av samme grunn.
Mine damer og herrer.
Se på oss!
For Guds skyld, se på oss!
Kan dere fatte at en liten ampull framstilt i Miramounts lab-
- kunne skape denne nye, gudeliknende skapningen?
Tja, jeg ville nok våge å påstå at hvis man er her-
- så er man troende.
Mine venner, jeg har kommet hit for å si-
- at våre fantastiske, briljante forskere-
- i Miramount Nagasakis lab-
- nylig har klart å framstille det frie valgets kjemiske formel.
Jeg, Reeve Bobs, administrerende direktør i Miramount Nagasaki-
- erklærer herved at fra og med i morgen vil det nye middelet-
- finnes ute på markedet, tilgjengelig for alle og enhver.
Reeve Bobs, Reeve Bobs, Reeve Bobs!
Forestill dere hvordan det ville være å leve sitt liv uten frustrasjon.
Uten sjalusi.
Uten egoisme.
Har dere drømmer? Bli drømmene deres, for Guds skyld!
Mine damer og herrer, det er en enormt stor ære-
- å be det evige symbolet for vår revolusjon komme på scenen.
Hun var vår fremste skuespiller. Så ble hun en digital skuespiller.
Hun er Agent Robin, og fra og med i morgen kan dere være henne-
- kjenne henne, være med henne. Robin Wright!
Se på meg.
De kaller meg symbolet.
En gang i tiden var jeg skuespiller. Så ble jeg masse datakoder.
Fra og med i morgen kan dere drikke meg, bli meg-
- ved å drikke en milkshake.
Våkn opp, folkens. Våkn opp!
Bak ethvert kjemisk stoff er det et menneske bygd akkurat som dere.
Av samme stoff, samme kjærlighet, samme drømmer.
Våkn opp!
Dette er sønnen min. Han er nesten helt døv.
Dere kunne ha gitt ham håp.
Vurderte dere aldri å bruke forskningen til å hjelpe ham-
- eller hundrevis av millioner andre barn?
Gjorde dere aldri det? Jeg vil bare minne dere på noe.
Om dere tror at dere ved å slippe fri de kjemiske stoffene deres, -
- kommer til å diktere vår lengsel, det vi lengter etter...
Jeg vil bare si at om dere gjør det, vil dere slippe samvittigheten fri-
- og den kommer til å utslette dere.
Og dere kommer til å dø av skyldfølelse. Av skyldfølelse.
Se på meg. Jeg er dommedagsprofeten deres.
Se på meg!
Mine venner, dere har gått for langt.
Fatter dere ikke?
Når dere forlater Abrahama, vil dere ikke vite at dere har dratt herfra.
For fra og med i morgen-
- vil ikke Abrahama lenger være et animert fornøyelsesområde.
Abrahama kommer til å være livet vårt.
Vi burde gå inn igjen.
Robin. For du er vel Robin?
Bli med meg. Nå!
Pust.
Pust dypt inn og hold pusten.
Kom nå. Vi må komme oss ned. Gassene stiger oppover.
- Tror du på dem? - Ja, vi er fanget i animasjonen.
Sarah? Sarah!
Sarah!
- Jeg tror jeg så Sarah. - Hun er opprører. Du kan være stolt.
- Hvordan kan du vite hvem Sarah er? - Jeg vet mer enn du kan ane.
Flytt dere. Jeg har en hardt skadet kvinne her.
Hun har uhelbredelig hallusinatorisk forgiftning. Hvem av dere reiser seg?
Jeg syns vi skal trekke lodd.
- Hvem er du? - Jeg sitter i styret.
- Hvilket styre? - I hotellstyret. Det gjør alle her.
Vi er innflytelserike og viktige.
Bli her. Kom igjen, Robin, bli her hos meg.
Bli hos meg. Det er veldig viktig.
Hør på meg. Ikke bli borte. Ikke gi opp.
Hold deg våken. Vær så snill.
Jeg vil se sønnen min.
Jeg vil se... Det er første gangen han er alene hjemme.
Jeg kopler deg opp så snart som mulig. Bare hold deg våken.
Robin, fortell meg om Aaron.
- Er du Robin Wright? - Ja, hvordan det?
Miramountpolitiet. Kom ombord.
Kom.
- Mer oksygen. Hun må overleve. - Hvorfor det?
Vi kan skape tusener ekle, gamle kjerringer som henne. Din jævla hore.
Se, så fin hun er. Ingen plastisk kirurgi. Hun er feilfri.
Sånt går ikke an å lage. Vi trenger henne.
- Hvor langt er det igjen? - Vi er framme.
Aaron?
- Hvem er du? - Dylan.
- Dylan Truliner. - Jobber du for dem?
Ja, til i formiddag, da de fortalte om den futuristiske revolusjonen.
Jeg er animatøren som har fått deg til å bevege deg i dataen i 20 år.
Sjef for Robin Wright-avdelingen på Miramount.
Kroppen din, ansiktet ditt, smilet ditt.
Tristheten din. Alt det har vært hele mitt liv de siste 20 årene.
Fortell mer.
Jeg var en arbeidsløs animatør da jeg fikk jobbe med den første filmen.
"Trippel-R: attakk".
- Jeg var i villrede. - Hvorfor det?
Jeg hadde ingen anelse hvem du var.
Jeg hadde ikke sett filmene dine. Jeg gjorde nøye undersøkelser.
- Hva fantes det å undersøke? - Hvor du ble født. Hvor du ble av.
Texas. Den typiske amerikanske jenta i jeans og boots.
Etter en uke presenterte jeg lasso-ideen. Jeg hadde tegnet den.
Med blyant.
Opprørerne har tatt over ledelsen på Miramount Nagasaki.
De har stoppet kjemikaliestrømmen. Vi kommer til å bli virkelige igjen.
Hvordan vet jeg om jeg drømmer?
Vet du hvordan drømmene mine ser ut, Robin?
Robin, kan du se drømmene mine?
Pokerspillende kakerlakker. Er det en drøm?
Ja, men den er ikke min.
Tenkte noen av dere på hva jeg gikk gjennom etter at jeg hadde solgt meg?
- Jeg var besatt av deg i årevis. - Av henne, ikke av meg.
For meg er det samme sak. Til slutt var jeg helt utmattet.
Jeg var redd de skulle ta deg og gi deg til en genial nykomling.
Jeg lette etter deg. Jeg trengte nye bevegelser, en ny sensualitet.
Sånt som en kvinne får med årene.
Mål i sikte 500 meter unna. Over.
Feil på bombeluken.
Feil på bombeluken. Over.
Gutter, slipp meg ned og la meg ta hånd om problemet.
- Hvor er alle sammen? - Hallusinerte seg herfra, til frihet.
- Og Dylan? - Han fulgte med strømmen.
- Hvorfor er jeg alene igjen? - Fordi du rotet det til igjen.
Hva tenkte du på da du gikk opp på scenen?
- Du sa jo at jeg var symbolet. - Symbolet på hva da?
- Den kjemiske revolusjonen. - Du er ikke symbol. Du er ingenting.
Symbolet er det vi skapte av deg. Bare se på deg selv.
Er det et symbol?
Det du gjorde på scenen, var rene selvmordet. Du ga oss ikke noe valg.
Hva velger du?
En kule i hodet. En.
Men gjør det raskt.
Så raskt som mulig. Jeg vil slippe denne hallusinasjonen.
Etter alle disse årene burde du vite at det ikke er noen hallusinasjon.
Det er livet vårt, Robin.
Et meget interessant tilfelle.
Pasienten har vært skuespiller. Jeg har glemt hva hun heter.
Hun er rammet av en ondartet hallusinatorisk kontaminasjon.
I fire måneder har hun vært sikker på at alt hun ser er hallusinasjoner.
Det var så ille at da redningsmannskapene kom-
- ba hun brannsjefen skyte henne.
Et håpløst tilfelle.
Derfor skal vi fryse henne. Flytende nitrogen kan bevare henne i 70 år.
Senk henne ned.
Aaron? Aaron!
- Du hørte at jeg ropte på deg. - Ja, klart jeg gjorde det, mamma.
Hva er så rart med det?
Meteorologene ber om unnskyldning for de asymmetriske regnbuene.
På den annen side er symmetri en motsetning til kunst.
Robin, du må frigjøre sinnet ditt fra tankene dine.
- Jeg forstår ikke. - Hva?
Jeg skulle våkne i en fjern framtid.
Du er som en dykker med trykkfallsyke.
Man må begynne så langt tilbake som mulig, med barndomsminner.
Dette er miljøet vi valgte til deg. Tidlig 1980-tall.
Robin, du har besøk. Føler du deg klar til å treffe ham?
- Hva gjør du her? - Jeg ventet på deg.
- På meg? - Ja.
På at du skulle kunne tines opp igjen.
Når legevitenskapen var avansert nok til å hjelpe deg.
- Har du ventet på meg så lenge? - Ja.
Jeg var den siste som så deg, så jeg følte ansvar for deg.
De sier alt er bra med Sarah.
Hun ble reddet fra Abrahamaopprøret, hva nå det innebærer.
Og nå leter de etter min Aaron.
Dette er Aarons opprinnelige DNA-kode.
Jeg har lett etter ham veldig lenge.
Og?
Jeg finner ham ikke. Ikke ett spor.
- Han er nok ikke blant oss lenger. - Hva mener du? I denne verden?
- Eller lever han ikke? Er han død? - Det er betydelig mer komplisert.
Dagens verden er helt ulik den du kom fra.
For å finne Aaron, levende eller død, må vi ut på en lang reise.
Tror du at det fins noen ledetråder?
Jeg håper det.
Men vi må begynne et sted.
Jeg skal ta deg med til storbyen.
Ingen har fortalt meg hvor lenge jeg har vært nedfrosset.
Det kan ha vært ett år eller 20.
Tiden er nå subjektiv. Man bestemmer selv når dagen gryr.
Eller når månen blekner hen.
Etter en stund kommer vi nok til å miste den numeriske kalenderen.
Se på meg. Jeg er mykest.
New York består av hengende hager som når helt opp til himmelen.
De sterke fargene er overveldende og menneskene er vakre og unge.
De utstråler skjønnhet, indre ro og seksualitet.
Det fins ingen egoisme. Vi har kjemien å takke for vår frelse.
Ingen egoisme, konkurranse, vold, krig, ingen sterke og svake.
Ingen hemmeligheter. Alle er... det de er.
De er det de vil være. De konsumerer sin nåværende personlighet-
- mens de sprer feromoner i luften som hjernen vår omdanner til bilder.
Jeg kan ikke forstille meg Aaron i denne verdenen.
Akkurat her fins tusen års visdom.
For et år siden, da jeg konsumerte gresk mytologi-
- våknet jeg som halvgud.
Jeg befruktet en av Zevs' døtre og ga liv til en hel by.
Jeg knullet, brente og straffet byen. Det handler om følelse.
Man gjør et valg, helt enkelt, og man føler akkurat hva man vil.
- Hva velger du, Robin? - Ushers syndrom.
- Hvilket nivå av Ushers syndrom? - Jeg tror det er type 2.
- Men hvorfor? Forsker du på noen? - Nei, jeg savner noen.
Et sted der ute er Sarah.
Hun er naturalist nå.
Nei, ikke gjør det. Det har ingen hensikt.
Du vil ikke kjenne henne igjen, og hun vet ikke hvem du er.
Men jeg lover deg, Robin, hun er lykkelig.
Hun er en av de få som fremdeles setter barn til verden.
Men om jeg ikke vil delta i den kjemiske festen?
Du vil innse at du ikke kan si nei. Da er du ikke lenger i denne verden.
- Hvor kommer jeg da til å være? - På andre siden.
- Hva fins på andre siden, Dylan? - Sannheten.
- Og hvem fins på andre siden? - De som ikke ble med hit.
De som ikke deltar i den kjemiske festen, og de som styrer alt dette.
- Har du vært der? - Nei, kan kanskje ikke vende tilbake.
Det er som å gjenoppstå fra de døde. En del kan selvsagt ha gjort det.
Så send meg dit, så skal jeg si hvordan det er på andre siden.
Er du i stand til å sende meg dit?
Ja.
- Har du det stoffet hjemme? - Det er ikke en kjemisk blanding.
Det er som et slags whiteout, som et skarpt lys-
- som fjerner effekten av de kjemiske substansene på et øyeblikk.
Sannheten innfinner seg umiddelbart.
Hvor er det?
Hva?
Det er som cyanidkapslene nazistene hadde i tilfelle de måtte kapitulere.
Da jeg forlot den gamle verden tok jeg en med meg.
Min kompensasjon fra Miramount Nagasaki etter 20 års arbeid.
Denne lille kapselen.
Jeg vil ha den.
- Og om sønnen din kommer tilbake? - Han er nok på den andre siden.
Dette er den eneste jeg har igjen. Tar du den, forlater du meg.
Det får du ikke. Ikke nå.
- Bli med meg, da. - Nei, kapselen rekker bare til én.
Valget er ditt. Du får hva du vil.
Jeg elsker deg. Jeg har alltid elsket deg.
Jeg elsket deg i 20 år uten engang å kjenne deg. Du var hele min verden.
Jeg elsket deg i 20 år til da jeg ventet på at du skulle vende tilbake.
Lov at du ikke ser på mitt sanne jeg. Lov å huske meg som jeg er nå.
Jeg lover.
Jeg elsker deg.
Er det noen leger igjen i denne verdenen?
- Ja, det er det. - Hvor da?
Der oppe.
Unnskyld.
Jeg ser etter en ØNH-lege som heter doktor Barker.
Lugaren hans er nederst i korridoren.
Ja?
- Jeg visste du ikke hadde gått over. - Det er ikke så imponerende.
Å være her, på denne siden av sannheten, er ikke så modig.
Vel, Robin, ingenting har vel egentlig forandret seg?
Før kamuflerte vi sannheten med antidepressive medisiner.
Nå dikter vi sammen en ny sannhet. Forskjellen er ikke så stor.
Medisinene er blitt mer effektive.
Har vi ikke noe annet valg?
Eneste valget vi har, er å vente på døden i denne skitne sannheten-
- eller å hallusinere der borte.
Kanskje man har det bedre der borte, der man får drømme.
Aaron, da?
Aaron ventet på deg her, i alle de årene.
I 19 år ventet han på deg.
Tilstanden hans forverret seg...
Han var nesten helt blind på slutten.
Men han gikk ikke over til andre siden.
Til tross for at jeg bønnfalt ham.
Jeg sa at jeg ikke ville være her for alltid og ta meg av ham.
For seks måneder siden gikk han over. Han er en annen nå-
- i en verden av kjemiske fantasier på andre siden.
- Seks måneder? - For akkurat seks måneder siden.
Han brøt sammen, Robin. Jeg tror han trodde jeg skulle dø.
Han trodde ikke lenger at du ville vende tilbake.
Det går ikke an å finne ut hvor han er.
Han eksisterer ikke her lenger.
Og vi kan ikke vite hvem han er på andre siden.
Men du kan vende tilbake dit, og det er alltid noe.
Det er bedre enn å vente på døden.
- Og på den andre siden... - Ja, hva er det du lurer på?
Kan jeg dra tilbake til det stedet der jeg var?
Det stedet der du var, eksisterer ikke.
Du oppfant det.
Du kommer dit sinnet ditt og kjemien din bringer deg.
Etter ditt besøk her blir det en plass i bevisstheten din-
- som ikke likner noen du har besøkt tidligere.
Fortiden din er død, Robin.
Jeg henter en ampull til deg, og så tilkaller jeg draken.
Vet du hvor du skal, Robin?
Ja, det vet jeg.
Aaron?
Aaron!